Kaple
Hermann Hesse
Cesta ke zbožnosti je u každého jiná. Pro mne znamenala mnohé omyly a utrpení, mnohá sebetrýznění, mnohé hlouposti, celé hory hloupostí. Byl jsem volnomyšlenkář a tvrdil jsem, že zbožnost je duševní choroba. Byl jsem asketa a vrážel jsem si hřeby do vlastního těla. Nevěděl jsem, že být zbožný znamená zdraví a dobrou mysl.
Být zbožný vyžaduje pouze mít důvěru. Důvěru má jednoduchý, zdravý, bezelstný člověk, dítě, divoch. Člověk jako já, který nebyl ani jednoduchý ani bezelstný, musel hledat důvěru oklikami. Důvěra k sobě samému je začátek. Zúčtováním se sebou samým, pocitem viny a špatným svědomím, odříkáním a oběťmi se víra nezíská. Veškerá podobná snaha se obrací k bohům, kteří sídlí mimo nás. Bůh, v nějž musíme věřit, je uvnitř nás. Kdo sám sobě říká ne, nemůže říci ano Bohu.
Ó milé, útulné kaple této země! Nesete znamení a epigrafy Boha, který není můj. Vaši věřící se modlí modlitby, jejichž slova neznám. Přesto se ve vás mohu modlit, stejně tak jako v dubovém lese nebo na horské louce. Vykvétáte ze zeleně, žluté nebo bílé nebo růžové, podobny jarnímu zpěvu mladých lidí. Každá modlitba ve vás je dovolená a svatá.
Modlitba je stejně svatá, stejně léčivá jako zpěv. Modlitba je důvěra, je potvrzení. Kdo se opravdově modlí, neprosí, jen vyjmenovává své stavy a tísně, vyzpívává své utrpení a svůj dík, jako zpívají malé děti. Tak se modlili blažení eremité, kteří jsou namalováni uprostřed své oázy a srnek na hřbitově v Pise – je to ten nejkrásnější obraz na světě. Tak se modlí i stromy, i zvěř. Na obrazech dobrých malířů se modlí každý strom a každá hora.
Kdo pochází ze zbožného protestantského domu, před tím leží až k této modlitbě dlouhá cesta. Zná peklo svědomí, zná smrtící ostny znepřátelení se sebou samým, poznal rozpolcení, trýzeň, zoufalství všeho druhu. Na nejzazším konci cesty s údivem vidí, jak jednoduchá, dětská a přirozená je blaženost, již hledal na tolika trnitých cestách. Ale trnité cesty nebyly zbytečné. Ten, kdo se vrátí domů, je jiný než ten, kdo zůstává doma. Miluje vroucněji, není omezován bludy mravopočestnosti. Mravopočestnost je ctnost těch, kteří zůstávají, stará ctnost, ctnost prapůvodních lidí. My mladší ji nepotřebujeme. Známe jen jedno štěstí: lásku, a jen jednu ctnost: důvěru.
Vám kaplím závidím vaše věřící, vaše obce. Stovky modlících si vám stěžují na utrpení, stovky dětí věnčí vaše dveře a přinášejí vám svíčky. Naše víra však, zbožnost těch, kteří putují do daleka, je osamělá. Vyznavači staré víry nechtějí být našimi druhy, a proud světa míjí zdáli naše ostrovy.
Trhám květiny na nejbližší louce, petrklíč, jetel a sasanku, a pokládám je ke kapli. Sedám si na zábradlí pod stříšku a broukám si v ranním tichu zbožnou písničku. Můj klobouk leží na hnědé zídce, usedá na něj modrý motýl. V dalekém údolí hvízdá jemně a tence vlak. Na keřích se tu a tam ještě zatřpytí ranní rosa.
30.9.2008 v 15.17
Být emeritou mezi lidmi je těžké. Jeho rozpolcenost, trýzeň a zoufalství se nedotkne často jen jeho samého, ale i těch okolo sebe. Snad na této cestě miluje vroucněji, ale zůstává emeritou. Kdo ho pochopí?
30.9.2008 v 16.39
Jsem ráda, že jste se konečně dočetla… prováděli jsme nějaké úpravy na stránkách, takže v exploreru ještě trochu zlobí jejich zobrazování a protože při vkládání většinou používáme thunderbird, ono to prostě není vidět, že to není vidět 🙂 Ještě dotaz: nevloudil se vám tam překledp, neměla jste na mysli eremitu? zdravím!
30.9.2008 v 21.02
To ani ne. Já jsem tak blbá. . Taky se vám to stává? Zdravím taktéž.
1.10.2008 v 7.33
No však víte, že jo. Pěkný sváteční den přeju 🙂
7.10.2008 v 10.42
To je fakt krásný text, úplně mně sednul. Kde se to dá najít, připadně podobné věci od tohoto autora?
7.10.2008 v 13.25
Abych pravdu řekla, nevím ve které sbírce jeho textů, se dá najít. Já mám hrozně ráda právě Hesseho povídky, ale nevím, co je v češtině dostupné, spíš myslím, že bys našla jeho romány (Stepní vlk, Hra skleněných perel atd.). Zkus se podívat v knihovně, není to „katolický“ autor, tak by měl být normálně dostupný 🙂
9.10.2008 v 22.42
Kdo ho ještě nečetl, přečtěte si Siddhárthu… Kdysi jsem z něj něco kopírovala do Spižírny, tuším. 🙂 To je románo-báseň jedna báseň. :-))
10.10.2008 v 15.30
Tento text vyšel v souboru próz pod názvem Putování. H. Hesse: Souborné dílo VI (Pohádky, Putování, Obrázková kniha, Stopa ze snu). Argo, Praha 2000 (v tomto vydání pod názvem Kaplička, překlad je trochu jiný). Putování vyšlo i samostatně (např. Volvox Globator, Praha 1998), dostupné je v knihovnách docela dobře.
10.10.2008 v 15.32
Ad emerita: A nestačí to, že miluje ? Proč by ho/jeho lásku někdo měl chápat ?
Jinak krásný text o cestách.Hlavně věta: Ten, kdo se vrátí domů, je jiný než ten, kdo zůstává doma. podle mých zkušeností zcela sedí :).
12.10.2008 v 18.32
To máte pravdu. Když se vrátí domů. Protože doma je vždycky někdo, kdo ho pochopí. I ti apoštolové měli vedle sebe přátele, kteří jejich cestu pochopili. Byl jen jediný, který zůstal sám. A ten už nechtěl, aby ti druzí po něm nebyli nepochopeni. Na druhé straně je to stále on, kdo nás chápe. Děkujeme ti Ježíši.